Du ville prata. Prata, då.
Här besökte jag dig första gången. Jag träffade din farmor och bror.
Om du känner dig så nostalgisk fattar jag ingenting.
Nostalgi och självmord passar inte ihop.
Du förtjänar allt, Sookie. Hela världen.
Tänk om jag bara vill att du ska leva?
Tänk på din framtid. Hur skulle den se ut med mig?
- Det här har vi pratat om förut. - Det är för att det är oundvikligt.
Hur många gånger har du gjort slut? Ändå står vi här igen.
Väljer du att dö för att jag inte har nån självrespekt?
Jag menar inte så.
Jag är rädd att du kan dö när som helst
och jag kan inte fatta varför du gör det här.
- Varför gör du det här? - Den här sjukdomen, Sookie...
Den får mig att känna mig mänskligare än nånsin tidigare.
På vägen hit stannade jag vid min familjs gravar.
Carolines, Sarahs, Thomas och min.
Min är en lögn. Jag borde vara tillsammans med dem.
Sookie.
Vi föds, växer, lär oss saker och får egna barn.
Vi kanske får träffa våra barnbarn.
Men sen går vi bort, och det är sånt livet är.
Om vi är tillsammans går du miste om det allra bästa.
Kan du förstå det, åtminstone lite?
Jag har sett dig tillsammans med barn. Du skiner upp.
Jag vill inte att du ska gå miste om att få egna barn.
Varför lämnar du mig inte bara, i så fall?
Du kan göra slut med mig i stället.
Jag kan inte. Jag älskar dig för mycket.
Jag vill att du ska hjälpa mig.
Hjälpa dig?
Hur är det ni feer uttrycker det? "Den största godheten".
Va?
Vill du att jag ska döda dig? Allvarligt?
Använd ditt ljus, så slipper du vampyrer för evigt.
Annars har du en kö av friare härifrån till helvetets portar.
- Inser du vad det är du ber om? - Du är en enastående varelse.
Men det är människor också.
Jag ber dig om nåt som du har funderat på ända sen vi träffades.
Nåt du alltid har önskat dig. Ett normalt liv.
Visa mig den sanna döden... så befriar du oss båda.
Du ska nog gå nu. Tvinga mig inte att ta tillbaka min inbjudan.
- Tänk på saken, åtminstone. - Tro mig, jag tänker på det.
Jag är hemskt ledsen, Eric.
Eric.
Ta loss henne. Ta loss henne, Pamela.
Har du nån plan för det här?
- Jag ska befria henne. - Ska du?
Om inte du vill göra det får jag väl göra det själv.
Bli inte alltför uppspelt. Vi kommer i kapp dig.
Om Gus ändå inte känner till tunneln kan vi väl följa med henne?
Därför att, Pamela Swynford DeBeaufort
vi ska döda mr Gus och stjäla NewBlood.
Jag har litat på honom och delat med honom. Men det funkar inte.
- Kan jag räkna med dig? - Det kan du ge dig fan på.
Jag tänkte väl det.
När jag tar bort munkavlen ska du inte ge minsta ljud ifrån dig.
Så ska det låta.
Du ska få blod av Pam.
Gapa.
Med hennes blod i dig hittar vi dig så länge du är rädd.
Är du rädd?
Bra. Det borde du vara.
Var du än befinner dig, vem du än möter och vad du än gör-
-kommer alla att vilja att du ska dö.
Pamela och jag hatar dig, men vi är dina bästa vänner nu.
Prata inte med nån, göm dig på ett säkert ställe och invänta henne.
Mr Gus! Sarah har rymt.
- Hur tog hon sig ut? - Det finns en tunnel.
- Släppte ni henne? - Ja, det gjorde vi.
- Låt honom löpa. - Skulle inte du döda honom?
Människor är långsamma.
Beklagar, killar.
Här sitter Sarah Newlin och äter sopor. Tänka sig.
- Vill du veta varför jag är här? - Visst. Varför?
- Här gjorde Eric Willa till vampyr. - Det visste inte jag. Hur vet du det?
- Det stod i Bill Comptons bok. - Jag hoppade nog över det kapitlet.
Jag skummade och letade efter partier om mig själv.
- Jag är en hemsk människa, va? - Ja, raring. Det är du.
Och just därför skulle jag nog passa perfekt som vampyr.
Tror du inte?
- Menar du allvar? - Definitivt. Vill du hjälpa mig?
Absolut inte.
Jag skulle slita hund för dig. Hela livet har jag försökt stötta män.
Men meningen med mitt liv kanske är att stötta en kvinna.
Ska du bli flata nu?
Om du gör mig till vampyr, så.
Jag ska göra saker med dig...
Eller också får du göra saker med mig.
Precis som du vill.
Nu när Tara är borta...
Våga inte prata om Tara. Är det förstått?
Du skulle inte få slicka mig om jag så fick en miljon dollar.
Och vad gäller det omvända räcker inte alla pengar i världen.
Det finns bara en sak jag vill ha av dig.
- Vadå? - Ditt blod.
Jag är inte vaccinerad än.
Jessica.
- Hej, vampyr-Bill. - Hoyt. Bor inte du i Alaska?
Jag skulle gå på mammas begravning. Men nu tänkte jag stanna.
Det var roligt att höra.
- Fick du blodpåsen? - Var den från dig?
Jag vill inte att du ska dö, Bill. Det är bara det jag vill säga.
- Jag vet, hjärtat... - Och så en sak till.
Jag vill säga att jag kommer att klara mig.
På vägen hit funderade jag på saken.
Det är vad jag skulle vilja höra om jag var du.
Det var det jag ville säga.
Jag kommer aldrig att förstå, men jag ska försöka acceptera det.
Och jag kommer att klara mig.
Tack, Jess. Det var precis vad jag behövde höra.
- Du är varm. - Jag vet.
- Tack för att du följde henne hem. - Om det finns nåt jag kan göra...
Jag förmodar att Jessica är en orsak till att du stannar kvar?
Hon är den enda orsaken.
Ursäkta att jag är påflugen.
Men när man är döende får man ta sig vissa friheter.
Tror du att du en vacker dag kommer att fria till Jessica?
Bill! Herregud...
Hoyt, jag är hemskt ledsen. - Det är för tidigt...
Ja, sir. Det kommer jag att göra.
Vad säger du, Jessica? Får jag bli din äkta make en dag?
Hoyt, får jag prata med Bill i enrum en stund?
Vi måste prata.
- Jess, förlåt... - Tyst.
Lyssna på mig.
Jag önskar att jag inte hade drömt om bröllop hela min barndom.
Jag önskar att jag stod över sånt, men det gör jag inte.
Jag må vara vampyr, men jag är också en flicka.
Det som hände nyss var inte alls som i mina drömmar.
- Jess, han älskar dig. - Han vet inget om mig före i går!
Det räcker för att bli kär. Äkta kärlek föds på ett ögonblick.
Får jag förklara mig?
Du kan försöka.
Jag hade redan blivit vampyr när min dotter Sarah gifte sig.
Självklart fick jag inte följa henne till altaret.
Jag fick inte ens träffa hennes man.
Jag vet inte hur lång tid jag har kvar, Jess.
Det är inte mycket, åtminstone.
Jag ville nog bara försäkra mig om att nån tar hand om dig...
...innan jag försvinner härifrån.
- Kan jag få en kram? - Det är klart att du får.
Bill...
Kan du vänta här uppe medan Bill och jag pratar?
Vad tänker du säga till honom?
Att om han verkligen vill gifta sig med mig...
...undrar jag om vi kan göra det i dag.
- Tara, vänta! - Nej, kan inte du skynda dig?
Nej, det är för halkigt.
Vänta! Du springer för snabbt!
Om ditt hår var som mitt skulle du också vara snabb.
Kära nån. Sätt dig.
Jag har ju sagt åt er att när det regnar så där
kan jag komma och hämta er.
- Det var roligt, farmor. - Och så får vi varm choklad.
Jaså, du har listat ut hur jag funkar?
Tack, miss Stackhouse.
- Varsågoda. - Tack, farmor.
Jag ska hämta kläder åt er. Strax tillbaka.
Undrar när Jason kommer. Hoppas att miss Stackhouse hittar nåt snyggt.
- Är du kär i Jason? - Sluta tjuvlyssna, Sookie!
- Förlåt. - Det är orättvist.
- Förlåt, sa jag. - Vem är du kär i, då?
- Ingen. - Du vet ju min hemlis nu.
Om jag hade nån skulle jag berätta, men pojkar tänker otäcka tankar.
- Vill du aldrig gifta dig? - Jo, men det blir nog inte så.
Sluta! Så får du inte säga. Du väljer precis hur du vill leva.
Du klarar av precis vad du vill, Sookie. Du har rätt till det.
Du har inga begränsningar om du inte begränsar dig själv.
Jag måste vara säker på att du förstår vad jag säger.
Jag förstår.
När jag inte finns längre, se till att hon följer det.
Ja, miss Stackhouse.
Hej, är Jason här? Jag är hans syster, Sookie.
- Brigitte. Trevligt att träffas. - Detsamma.
- Jason har inte vaknat, men kom in. - Tack.
Förlåt om det blev pinsamt, men jag måste prata med honom.
- Pinsamt, hur så? - Du har hans kalsonger på dig.
- Vi har inte legat med varandra. - Inte?
Det tog ju slut med Hoyt i går!
Känner du Hoyt?
Fast Jason är världens raraste.
Är du Hoyts flickvän från Alaska?
Fram till i går kväll, ja.
Ska jag inte fråga varför?
- Vill du väcka honom? - Då behövs det kaffe.
- Jag hittade bara snabbkaffe. - Det är för att han är äcklig.
Jason, vakna. Jag har kaffe här.
- Akta, det är hett. - Vad är det?
Bill vill att jag ska döda honom med mitt ljusklot.
Va?
Han vill att jag ska få ett normalt liv med barn och sånt.
- Men det går inte med honom. - Oj.
- Vad tycker du om det? - Jag vet inte.
Han ser så sjuk ut och jag känner mig så hemsk.
Han förtjänar att slippa lida
och det ska gudarna veta att jag har grubblat på det här.
Är det en förbannelse eller välsignelse att vara som jag?
Men nu när han ber mig att offra det...
...vet jag inte om jag vill.
Dessutom är jag osäker på om jag ens skulle klara av det
även om jag visste att jag ville.
- Sook, försöker du... - Vadå?
- Ber du mig om råd? - Nej.
Bra, för jag har ingen aning.
Men jag lovar att jag älskar dig i vilket fall som helst.
Jag älskar dig också.
- Det är till mig. - Jag svarar!
Den jäveln!
- Det är Brigitte. - Vi har hälsat.
- Jason, det är Hoyt. - Tack.
Jag har en konstig fråga, med tanke på hur det blev i går.
Sook? Pratar Jason med Hoyt?
Det är absolut ingen fara.
- Vill du vara min best man? - Din best man?
Du råkar inte ha nåt som kan användas som brudklänning?
Vad fan hände i går?
- Är du klar, trädgårdsmästarn? - Ja. Kom, så hjälper jag dig.
- Ska jag lägga dem i bakluckan? - Nej, i baksätet.
Sook, jag vet att det blir jobbigt att gå på bröllop i dag.
Om Jessica vill göra det för Bills skull ställer vi upp.
Kan du hålla de här?
Jag har aldrig varit på vampyrbröllop förut.
- Sa de varför det är så bråttom? - Bara att jag skulle vara förrättare.
- Hon kan väl inte vara gravid? - Jag tror inte det.
- Men visst vore det kul? - En söt liten vampyrbebis.
Fast jobbigt att amma.
- Sheriff Bellefleur? - Ja, vampyr-Bill?
Är ytterdörren stängd?
- Nu är det stängd. - Får jag prata med dig på kontoret?
Javisst! Hoppas att det går fort.
- Oroa dig inte för oss. - Nej, vi ska bara snoka runt.
Kolla, vad tjusigt det är!
Sätt er.
Jag hörde att ni var sjuk, men jag trodde inte att det var så illa.
- Jag måste be er om en tjänst. - Okej.
Det har hänt mycket mellan oss, och allt har inte varit bra.
Eftersom er farmor är sjuk är ni min äldsta arvinge i livet.
- Vi är släkt, minns ni det? - Ja, det minns jag.
När jag blev sjuk sökte jag upp en jurist.
Jag ville testamentera mitt hus till Jessica.
Det visade sig vara omöjligt.
Det innebär att när jag dör får ni ärva huset.
Det kan jag inte ta emot, av många olika skäl.
Jag ber er låta Jessica och Hoyt hyra huset för en dollar i månaden.
Och om de glömmer att betala kanske ni kan se mellan fingrarna.
Det är uppfattat, vampyr-Bill. Det ska bli.
- Är Brigitte kvar hos dig? - Ja.
Hon reser i kväll.
Berättade du för henne vart du skulle?
Kom.
Det känns hemskt. Ska jag ringa henne?
Det är ett riktigt värdelöst förslag.
- Förlåt för ditt öga. - Nej, förlåt för din slips. Kom hit.
Om en tungviktssmocka är priset för att få dig tillbaka som vän...
...får du slå mig varenda dag och två gånger på söndagar.
Det här börjar kännas läskigt.
Jag är faktiskt osäker på om vigseln är juridiskt giltig.
Jag har sett en gammal film. "Fallet Henry".
Harrison Ford spelar en flashig advokat som heter Henry.
Han råkar ut för nån olycka och tappar minnet.
Han måste lära om allt, och han känner inte igen nära och kära.
Jag känner mig precis som Henry.
- Han blev skjuten. Henry. - Har du också sett den?
- Vi hyrde den tillsammans. - Där ser du.
Hör på mig. Det har varit en lång, konstig vecka.
Den har fått mig att komma fram till en sak.
Vi måste leva som om varje dag var den sista.
Om man gör det får man rätt perspektiv på allt.
Om jag sa att världen skulle gå under i morgon...
- Vem skulle du vilja vakna med? - Jessica.
- Säger inte det allt du behöver veta? - Jo.
Ut med dig, då. Ut och skapa nya minnen.
Jag ska hjälpa dig. Nu fixar vi det här.
Nu fixar vi det. Nu kör vi!
Jäklar!
- Ja? - De undrar om ni är klara snart.
- Två minuter. - Får jag se henne?
- Ett par ögon till skadar inte. - Litar du inte på mig?
Du behöver inga fler minuter. Du är helt perfekt!
Här kommer de!
- Går det bra? - Jessica ber dig eskortera henne.
- Självklart. - Hon är i foajén.
Åh, Jess.
Så vacker du är.
- Är du okej? - Jättebra.
- Arlene, kan du sänka musiken? - Oj, jag glömde!
Förlåt...
Jag har med mig en fusklapp. Hoppas att det går bra.
Varsågoda och sitt.
I dag firar vi kärleken mellan Jessica Hamby och Hoyt Fortenberry.
Vi ska bevittna och stötta deras löften till varandra.
Vi tillhör de viktigaste personerna i deras liv
och är hitbjudna som bekräftelse på att vi har del i deras kärlek.
- Vem gifter bort Jessica? - Det gör jag.
- Gå inte. - Jag sitter här, precis bakom dig.
Far och dotter är en vacker relation.
Jag är så lycklig, men har så ont. Visa det inte.
Var närvarande. Så lycklig...
- Vad är det? - Inget.
- Mår du bra? - Ja då.
Jag älskar dig, Sookie Stackhouse. Av hela mitt hjärta.
- Vem gifter bort Hoyt? - Det gör jag.
Hoyt och jag har redan kramats, så ni kan fortsätta.
Före löftena vill jag säga en sak.
Delstaten Louisiana kanske inte erkänner ert äktenskap.
Men jag tvivlar inte ett ögonblick på att Gud gör det.
Er kärlek är vacker.
Och kärlek är kärlek, varken mer eller mindre.
Amen.
Har ni skrivit nåt till varandra?
- Vi hade lite ont om tid... - Lugn, jag har inte heller hunnit.
- Har ni några ringar? - Jag har ingen ring.
Det gör inget. Då får vi improvisera.
Hoyt, ta Jessicas hand och säg efter mig.
"Jag ger dig mitt hjärta som symbol för vår kärlek..."
Jag ger dig mitt hjärta som symbol för vår kärlek...
"...i dag, i morgon och alla kommande dagar."
Jag önskar så starkt att du ska få uppleva det här.
Snälla Sookie. Befria dig själv.
"Jag ger dig mitt hjärta som symbol för vår kärlek."
Jag ger dig mitt hjärta som symbol för vår kärlek
i dag, i morgon, i morgon natt och alla andra nätter.
Vi får skynda oss, för jag har snart slut på näsdukar.
"Min kärlek är närvarande också när vi är skilda åt."
Nu är ni nästan gifta. Jessica, tar du honom till din make
och lovar att älska honom i nöd och lust
och vara honom trogen
- ...tills döden skiljer er åt? - Ja.
Hoyt, tar du henne till din maka och lovar att älska henne i nöd och lust
och vara henne trogen tills döden skiljer er åt?
- Ja. - Nu förklarar jag er man och hustru.
Nu får du kyssa din vampyrbrud.
Sook. Hur är det med dig?
Du har inte sagt ett ord sen vi var hos Bill.
- Jag hörde Bills tankar. - Va?
Jag hörde honom, Jason. Jag hörde hans tankar.
Vad i helvete? Jag trodde inte att det gick.
Inte jag heller, men i går sa han
att sjukdomen gjorde att han kände sig mänskligare än nånsin.
Han visste nog inte hur rätt han hade.
Vad tänkte han, då?
Precis allt man önskar att en älskad människa ska tänka om en.
Förutom att han vill att du ska döda honom.
- Kan du ge oss ett ögonblick? - Javisst.
- Hon är förtjust i dig. - Nej...
Jag hörde hennes tankar i morse.
- Får jag bara säga en enda sak? - Okej.
Jag fattar att du har dina dubier när det gäller det här.
Men om du skulle råka ligga med henne på vägen till flygplatsen...
Aldrig i livet. Jag ska bara se till att hon kommer med flyget.
Jag säger bara att om det skulle hända har du min välsignelse.
Jag gillar henne, och det gör nog du också.
- Jag stjäl inga fler flickvänner. - Jag förstår det.
Men vi har varit på Hoyts bröllop. Hon är inte hans flickvän längre.
- Det var kul att träffa dig. - Detsamma, Sookie.
Hej då, Brigitte.
Tack.
Är du redo?
Ja, sätt på dig bältet.
Pastor Daniels?
Miss Stackhouse?
- Får jag komma in? - Självklart.
- Vad skriver ni? - Veckans predikan.
- Skriver ni alltid i kyrkan? - Nej, inte alltid.
Bara när det tar stopp.
Jag känner mig närmare Gud här.
- Pratar han med er? - Aldrig.
Synd, för jag behöver verkligen hans råd nu.
När du körde hit var det säkert inte Gud du förväntade du att möta.
Jag antar att det var mig du ville prata med.
Världen var mycket enklare förr, eller hur?
För några år sen visste vi inte att det fanns vampyrer.
Eller varulvar, varpantrar, hamnskiftare eller nånting.
Det blir allt svårare att skriva.
Ni vet vad jag är, eller hur? Jag är fe.
- Skojar du? - Om det vore så väl.
Det var värst.
Tror ni att vi blev skapade som Gud ville att vi skulle vara?
Eller tror ni att det finns några som blev... misslyckade?
Jag har hört vad du har gjort för vår stad.
De flesta säger faktiskt att de har dig att tacka för sitt liv.
Hur kan du ens tänka att du skulle vara misslyckad?
Men om jag vill leva ett vanligt liv och är trött på att vara som jag, då?
Syndar jag om jag ändrar på mig?
Menar du att du kan sluta vara fe?
Då är det en annan sak. Jag tror att vi är skapade efter Guds vilja.
Men Gud behöver inte leva våra liv och vara i våra kläder.
Gud skulle inte ha gett oss våra fantastiska hjärnor
om han inte hade tänkt att vi skulle fatta beslut
och använda vår fria vilja.
- Var det till nån hjälp? - Jag tror det.
- Jag hoppas det. - Tack, pastor Daniels.
Ingen orsak.
Förlåt, men vill ni ha ett tips till er predikan?
- Jag vill gärna ha tips. - Säg att hjälpen är på väg.
Säg att allt är över snart.
- Hur vet du det? - Jag bara vet.
- Hallå? - Jag har ordnat med kyrkogården.
Vi ses där vid solnedgången.
Sookie.
Jag har stått här ett tag, och det enda jag grubblar över
är varför du har en kista.
Det var så många soldater vars kroppar aldrig återfanns.
De tänkte nog att det var bättre för familjerna med en kista.
- Jag vill inte göra det här. - Det vet jag.
Jag kan inte släppa taget.
Det är dags.
Tack.
- Vad är det? - Ett fotografi.
Min dotter och jag. Hon fick det innan jag gick ut i kriget.
Lägg dig innan jag förlorar modet.
Jag är redo.
- Bill. - Ja?
Jag kommer aldrig att glömma dig.
Jag vill säga detsamma, men jag vet inte vad som väntar.
Sookie.
När jag frågade om du insåg vad det är jag ska offra...
Jag tror inte att jag själv förstod vidden av det.
Det här är jag. Det är en del av min sanning.
Precis som Jason är min bror och mina föräldrar är mina föräldrar.
De är en del av mig.
Vad jag än tycker om det.
Och du, Bill...
...du är också en del av mig.
Det kommer du alltid att vara.
Men jag kan inte göra det här för dig. Förlåt!
Vill du fortfarande dö?
Ja tack.
Är du säker?
- Jag är säker. - Jag älskar dig, Bill Compton.
Jag älskar dig också.
Plågas du av trötthet, synliga ådror och okontrollerbart sug?
Är du rädd för den sanna döden?
Hej, jag heter Eric Northman.
Jag är en 1 000 år gammal vampyr och VD för NewBlood.
För inte så länge sen var jag som ni:
Jag var sjuk, uppgiven och väntade på döden.
Men miss DeBeaufort hittade mig i en vinkällare i södra Frankrike.
- Pamela. - Jag kände knappt igen mr Northman.
Han var inte den gudalike vikingvampyr som hade skapat mig.
Men jag gav inte upp, för jag anade att det fanns ett botemedel
instängt i Sarah Newlins kropp.
Miss Newlin minns vi allihop.
Hon var predikantfrun som blev massmördare och gick upp i rök.
Men först svalde hon motgiftet mot hepatit-V.
Jag och Eric bestämde oss för att hitta miss Newlin.
Vi fick inte tag i henne.
Hon hoppade ut genom fönstret i huset där hon gömde sig.
Men vi hittade lite blod på en glasskärva.
Vi skickade miss Newlins blod till toppforskare i Stockholm.
Miss DeBeaufort fick rätt. Forskarna skapade det här.
NewBlood.
YTTERLIGARE TRE ÅR SENARE
- Kalkonen är i ugnen! - Tack, älskling.
- Där fick jag dig, pappa! - Ja, det fick du.
- Älskling! Det är dags att åka. - Pappa är hungrig.
Jason. Skulle du kunna hjälpa mig?
Tack. Följer du med pappa?
- Såg du kastet? - Jajamän.
Hej, Sookie.
58, 59, 60.
- Din tid är slut, Maurice. - Ett ögonblick, snälla.
- 100 000 dollar för en minut, sa vi. - Tar ni kort?
Endast kontanter! Stick!
Tjingeling.
Titta inte på mig så där!
Försvinn! Lämna mig i fred!
Se så, Sarah. Det är ju Thanksgiving!
Vi berättar vad vi är tacksamma för.
Personligen är jag tacksam för att du håller på att bli knäpp!
Det innebär att jag, som bara finns i din fantasi
aldrig kommer att försvinna.
Jag kommer att hemsöka dig varje dag resten av ditt liv.
Och kanske till och med efter det!
Det är din tur. Vad är du tacksam för, Sarah?
Ingenting.